Ať se mě na něho raději neptají,
nebo si na tom vylámou zuby.
Myslím, jestli tedy...
Ten z finančního úřadu, který zametá
s Billy Grahamem je Rosenberg.
Musíme ho vyhodit.
Nezajímá mě, co je za tím.
Šel s tím do televize.
Ne. Už jsem to nařídil Connallymu,
jdeme po Chandlerových,
po každém z nich osobně.
Jejich daně z přijmu přijdou tento týden.
Po každém z těch zmetků.
Tedy, na tohle můžeme nasadit Teddyho nebo...
Ano.
nebo celý klan Kennedyů.
Nehchce, aby se to dostalo Colsonovi do rukou.
Budeme to chtít vyzkoušet.
Dnes je pro politiku kontroverzní den.
FROST/NIXON Muž zatčený při snaze napíchnout kanceláře
Výboru Demokratické strany ve Washingtonu.
se ukázal býti zaměstnancem
Výboru kampaně pro znovuzvolení presidenta Richarda Nixona.
Je jedním z pěti osob včera překvapených a zatčených
uvnitř ústředí Národního Demokratického Výboru.
ve Washingtonu.
A hádejte čím ještě je:
Konzultant presidenta Richarda Nixona
v jeho výboru kampaně pro znovuzvolení.
Soudní proces pěti výtržníků chycených při pokusu o vloupání
do ústředí Národní Demokratické strany,
začal dnes v budově federálního soudu.
Kamera připravena.
John Dean, bývalý advokát Bílého Domu dnes dosvědčil,
že president Nixon věděl o krytí aféry Watergate.
Z jedné části našeho rozhovoru
si vzpomínám, že mi president řekl,
abych pečlivě sestavil seznam novinářů, kteří nám způsobují problémy,
protože jim po volbách ztížíme život.
Dean předčítal prohlášení o 245 stranách,
popisující presidenta, kterého lehce rozzuřily
válečné protesty a političtí soupeři,
a nastínil řadu trestných činů,
včetně odposlouchávání novinářů,
plán Charlese Colsona na vyhození do vzduchu
a vyloupení Brookings Institution,
a sledovaní senátora Kennedyho a dalších demokratů.
Zneužití moci je samotným základem despocie.
A zvažte do budoucna
děsivé dopady takového jednání na svobodnou společnost.
President dnes přijal rezignace svých tří nejbližších spolupracovníků.
Končí H. R. Haldeman, náčelník štábu.
Z bitvy rovněž vypadává John Ehrlichman.
Ehrlichman byl klíčovým politickým poradcem.
Dobré ráno. Nejvyšší soud
právě rozhodl v případu kontroverzních nahrávek
a máme tady Carla Sterna, který v tom rozhodoval.
Je to jednomyslné rozhodnutí, Dougu, osm ku deseti.
Soudce Rehnquist se rozhodování neúčastnil
a nakázal presidentovi Spojených Států, aby ony pásky vydal.
Je to jednomyslné rozhodnutí osm ku deseti.
Spolupracovník Bílého Domu dnes řekl NBC News,
že obžaloba presidenta
celou Sněmovnou reprezentantů je prakticky samozřejmostí.
Toto jsou, byl žádných pochyb,
poslední hodiny úřadování 37. presidenta Spojených Států.
Tohle je s určitostí historický den.
Je to poprvé, kdy v naší téměř 200 leté historii,
president rezignoval na svůj úřad.
Tady vidíte Bílý Dům, a v Bílém Domě
jen za pár momentů,
president Nixon vystoupí před lidem,
možná naposledy jako president Spojených Států.
8. října 1974 15 sekund, pane presidente.
Dobře, za pět, čtyři, tři...
Dobrý večer. Po 37. s vámi promlouvám
z této kanceláře,
kde padlo mnoho rozhodnutí,
které utvářely historii našeho národa.
James Reston, ml. - Spisovatel Přesně si pamatuji, kde jsem byl.
Volal mi můj otec: Zazvonil telefon, a řekl,
"Hned si zapni televizi. Richard Nixon jde ke dnu."
John Birt - Programový ředitel Byl jsem doma s přáteli u televize.
Byli jsme vzhůru a jako každý jsem se nemohl odtrhnout každý večer
od slyšení Zvláštního a Justičního Výboru.
A nakonec se stalo tohle.
Z toho důvodu odstupuji zítřejším polednem z postu presidenta.
Ale místo spokojenosti
jsem pocítil vztek,
protože vůbec nepřiznal vinu.
Vůbec se neomluvil.
Bob Zelnick - Vedoucí oddělení zpráv ABC Netušil jsem,
že jednoho dne budu součástí týmu,
které se pokusí onu omluvu vyvolat.
Opustit úřad před koncem mého funkčního období
se příčí každé části mého těla.
Vždy jsem věci dotahoval do konce.
A že tento tým povede
nejnepravděpodobnější bílý rytíř,
muž bez politického přesvědčení,
muž, který pokud vím, nikdy v životě nevolil.
Ale byl to muž, který měl před námi všemi výhodu.
Rozuměl televizi.
A nyní moderátor z Frost Over Australia,
Pan David Frost!
Díky. Díky.
Ahoj. Dobrý večer.
A s očima celého světa upřenýma na Bílý dům,
se tady v Australii zloději vloupali
do továrny na maso v Brisbane
a ukradli tunu vepřových párků.
Queenslandská policie hledá muže prchající v dlouhém autě.
A teď, můj první dnešní host...
Tedy, my z Nixonova tábora
jsme toho o Davidu Frostovi moc nevěděli,
kromě toho, že je to Britský moderátor
s reputací playboye.
Měl talk show tady ve Státech, která posbírala několik cen,
ale nevedlo se jí dobře, a televize ji zrušila.
Nakonec ji přesunul do Australie,
a tam myslím, byl, když president rezignoval.
Host na příští týden bude Evonne Goolagong.
Uvidíme se příště. Dejte na sebe pozor.
Skvělá show, Davide. Díky, Noahu.
Pojď se na tohle podívat.
Nixon opouští Bílý Dům.
Černý den pro Richarda Nixona, který dříve přitáhnul davy
do parku Bílého Domu.
- Co, tohle je živě? - Jo.
Ale to byly výhry. Tohle není.
Kolik je ve Washington?
9:00 ráno.
Proč nepočkal?
Na západním pobřeží je 6:00 ráno.
Polovina jeho publika ještě spí.
Dobře, lidi, tak to tady zabalíme.
Jsou svědky nejsmutnějšího dne v životě Richarda Nixona.
Jeho poslední chvíle jako prezidenta Spojených Států.
Moment, ktérému se žádný jiný v historii této země nepodobá.
Richard Nixon, který přechází
od prezidentské moci
k určitému druhu exilu v Kalifornii.
Zjisti mi k tomu čísla, ano? Celosvětově.
Pamatuju si jeho výraz.
Díval se z okna.
Pod ním, liberální Amerika škodolibě oslavovala.
Hippíci, odpůrci vojenské služby, amatéři,
stejní lidé, kteří na mě plivali, když jsem se vrátil z Vietnamu.
Zbavili se Richarda Nixona, svého strašáka.
Tak, co bylo tak důležité, že to nemohlo počkat do zítřka?
Mám nápad, Johne, takový troufalý nápad na interview.
Smaženou rybu s hranolky, prosím.
A v okamžiku...
Teď už je příliš pozdě. Je to uzavřené.
Volal jsem jeho lidem...
Ty?
Fazole, hrášek a jehněčí, prosím.
A udělal jsem jim nabídku.
A jestli ten člověk bude souhlasit,
tedy, je to dost velká ryba, která plave v ošidných vodách.
A s tím jde ruku v ruce, že tě chci mít jako přítele
a toho nejlepšího producenta po svém boku.
Tak, kdo je to?
Richard Nixon.
Richard Nixon?
No tak, netvař se tak na mě.
Jak jsi čekal, že se budu tvářit?
Včerejší večer jsem strávil díváním se na tvoje interview s Bee Gees.
Nebyli skvělí?
No tak, Johne, politická interview jsme dělali už dřív.
Fajn, jaké interview?
Úplné, rozsáhlé ohlédnutí za jeho životem a prezidentstvím.
A?
A co? No tak, Davide.
Ta jediná věc, co by někoho na Richardu Nixonovi
zajímala, by byla určitě zpověď.
Úplná, neomezená zpověď.
No, k tomu se taky dostaneme.
Od Richarda Nixona?
No tak, Johne.
Jen si představ tu sledovanost.
Víš, kolik lidí sledovalo jeho
řeč na rozloučenou z Bílého Domu?
400 miliónů.
Ale nakonec se Davidovi neozvali.
A brzy po příjezdu do Kalifornie,
Nixona rychle odvezli do nemocnice s akutním zánětem žil.
Myslím, že někdy v té době Gerald Ford,
který byl novým presidentem President,
a zoufale se snažil přesunout Watergate z pořadu jednání,
dal Nixonovi úplnou, neomezenou a absolutní milost.
Proto, já, Gerald R. Ford,
president Spojených Států
jsem udělil, a těmito dokumenty uděluji,
úplnou, neomezenou a absolutní milost
Richardu Nixonovi za jeho přečiny vůči Spojeným Státům.
Znamenalo to, že muž, který spáchal ten největší zločin
v americké politické historii, nikdy nebude postaven před soud.
Zdálo se, jakoby vyklouzl zadními dveřmi.
Průzkum veřejného mínění naznačuje
nesouhlas 2:1 s omilostněním Richarda Nixona.
V jednom telegramu z Virginie se psalo, "Roosevelt měl svou Novou Dohodu,"
"Truman měl svou Férovou Dohodu, Ford má teď svou Křiváckou dohodu. "
Žádná dohoda nikdy nebyla.
Myslím, že pravda nikdy nevyjde najevo.
Američani musí znát pravdu,
a já myslím, že pravdu se nikdy úplně nedozvíme.
San Clemente, Kalifornie O tři měsíce později
Takže, jak se chceme vyjádřit k těm vysokoškolským protestům?
Budeme citovat něco
ze "Postavte se za svůj názor" proslovu z roku 1970?
- Pane? - Možná uděláme lépe,
když budeme citovat z Lincolnova památníku.
Celé to do toho zahrneme.
Pane presidente, Swifty Lazar je tady.
Dobře. Ne, neodcházejte.
Tohle vás pobaví.
Tohle je můj literární agent z Hollywoodu.
Je posedlý hygienou.
Rád vás vidím, pane presidente.
Já vás taky.
Tihle lidé mi pomáhají s knihou.
Diane Sawyer, Franku Gannone, tohle je Irving Lazar.
Těší mě, slečno Sawyer.
Těší mě, pane Gannone.
Fajn, to by bylo všechno. Uvidíme se po obědě.
Tak, jak se cítíte, pane?
Lépe, děkuji. I když ne dost dobře na to, abych hrál golf,
díky Bohu. Tu hru nesnáším.
Představte si, šest týdnů po opuštění úřadu
presidenta Spojených Států,
a už mě strčili do nemocnice.
Nikdy nejděte do penze, pane Lazar.
Pro mě jsou nejnešťastnější lidé ti, co jsou v penzi.
Chybí jim cíl.
Život za něco stojí, když máte cíl.
Cíl. Boj. Útrapy.
I když ho nevyhrajete.
Když mě doktor prohlásil nezpůsobilým,
abych podal výpověď v procesu Watergate,
všichni si mysleli, že se mi uleví.
No, to se pletli.
Více klesnout jsem nemohl.
Pokud stojíte o výzvu, tohle by vás mohlo potěšit.
Jak utratit 2 milióny dolarů, 2.3 miliónu, abych byl přesný.
Tolik jsem dostal, za vaše paměti.
Děkuji.
Možná je to o něco míň, než jsem chtěl,
ale ujišťuji vás, že je to mnohem víc, než chtěli oni.
Ta kniha je pro mě důležitá.
Pravděpodobně je to jediná šance, kdy mám možnost vše uvést na pravou míru
a připomenout lidem, že v Nixonově době bylo i něco dobrého.
Víte, jestli se snažíte uvést vše na pravou míru,
tak bych si s ním aspoň promluvil.
S kým?
Davidem Frostem. Anglický moderátor.
Proč bych měl chtít mluvit s Davidem Frostem?
Nedávno nám napsal žádost o interview.
Ne.
Tedy, neozvali jsem se mu nazpátek.
Upřímně řečeno, se nám nezdál vhodný.
Myslel jsem, že máme jedno interview se CBS.
Máme. Myslel jsem, že interview Frostem,
by bylo jednodušší, než to s Mikem Wallacem.
To bylo, ale chyběla by tomu důvěryhodnost.
To je pravda. Asi byste dostal více peněz.
Vážně? Podívejte.
Od CBS dostaneme pokaždé 350 tisíc.
Ale jestli z Frosta dostanete více peněz a lepší podmínky,
pak by byla škoda to nevzít.
Bylo by zajímavé vědět, kde je právě teď.
Přivázali jsme ho ke kolejím a on uprchl.
Pohřbili jsme ho zaživa a on se osvobodil.
Dnes ponoříme mistra útěků Dereka Harrisona do vody,
abychom byli svědky toho, zda-li se mu podaří znova zázračně uniknout smrti.
Dobrý večer, a vítejte při Velkých Útěcích.
Mé jméno je David Frost.
Fajn a klapka.
Díky.
Při každém obchodu musíte znát kritický bod vašeho protihráče.
Abyste ho odhadli, můžete jim zavolat
pozdě v noci nebo o víkendu.
Pokud vám to vezmou, víte, že jsou zoufalí.
A té chvíle víte, že nad ním máte kontrolu.
Haló?
Pan Frost? Irving Lazar.
Kdo?
Swifty Lazar. Zastupuji presidenta Nixona.
Kolik je hodin?
Volám nevhod?
Ne! Vůbec ne.
Volám s ohledem na vaši žádost o interview,
abych vám po zvážení řekl,
že se mému klientovi tento nápad nutně nepříčí.
Vážně? No, to je úžasná zpráva!
Proboha.
Mám $500,000.
To je dobré?
Pane presidente, je to půl miliónu dolarů za zpravodajské interview.
To je nebývalé.
Ano? Tak, v čem je háček?
S Frostem? Žádný. Byla by to laskavost.
Tenhle člověk by byl tak vděčný,
že by si celý večer házel míčem
a za tu výsadu zaplatil půl miliónu.
Myslíte, že byste mohl dostat 550 tisíc?
Dostanu 600 tisíc.
- Davide, jak jsi to mohl udělat? - Co?
$600,000: To je balík.
200 tisíc při podpisu?
O peníze se nestarej.
Můj Bože. Většina Američanů si myslí, že patří za mříže.
Děláš z něho boháče.
Navíc, když jsme přeplatili televize,
- udělali jsme si z nich nepřátele. - Jen nám závidí.
Už teď se navážejí do komerční žurnalistiky.
A když máš proti sobě televize,
pak publikování bude těžký boj.
Žádné publikování, žádné předběžné prodeje.
Žádné předběžné prodeje, žádné reklamy.
Žádné reklamy znamenají žádný výnos.
A je tu ještě lepší otázka, proč bys to dělal? Vždyť to nepotřebuješ.
Tvoje kariéra je skvěle rozjetá.
Tohle tě jen rozšíří na tři kontinenty,
a ohrozí tvé další show.
Není snad pravda, že Kanál 9 v Austrálii
po tobě chce další sérii tvé talk show?
- Ano. - A Londýn taky?
Ano, ale to je Londýn a Austrálie.
Tohle by bylo... Co?
To bys nepochopil, Johne.
Nebyl jsi součástí té show v New Yorku,
ale je to nepopsatelné.
Úspěch v Americe se nepodobá úspěchu nikde jinde.
A prázdnotě, když je to všechno pryč.
A té odporné myšlence na to, že už se nemusí nikdy vrátit.
V New Yorku je restaurace Sardi's.
Obyčejní smrtelníci tam stůl nedostanou.
Johne, to místo jsem měl za svou kantýnu!
Víš, byl bych radši,
kdybys mi řekl o tvé představě,
kterou na tohle interview máš.
Promiňte, pane Froste.
Slyšel jsem, že tady budete.
Mohl byste? Ovšem.
Ale nic takového nevidím. Jen jsem se dozvěděl, že ho uděláš,
protože ti to zajistí titulky
nebo místo u nejlepšího stolu.
A to mě znervózňuje.
A ty se nervuješ tak krásně, Johne.
"Ahoj, dobrý večer a vítejte."
Tohle ani neříkám.
Dobrý den, pane Froste.
Šampaňské?
Ne, díky.
Ještě skleničku, pane?
Šampaňské vám nechutná?
V letadlech ne.
Ano, strašně to vysušuje.
Trik je v tom, abyste s sebou měla i sklenici vody.
Jako když Vídeňáci servírují kávu.
No, ve Vídni jsem nikdy nebyla.
Líbila by se vám.
Je to jako Paříž bez Francouzů.
Jak se jmenujete?
Caroline.
David.
Ano, já vím. David Frost.
"Ahoj a dobrý večer a vítejte."
Víte, nedávno jsem s vámi v rádiu slyšela interview.
Dával jste ho ze zadního sedadla svého Rolls-Royce.
Bentley.
Po telefonu.
Říkali, že jste člověk,
který definuje dobu, ve které žijeme.
Opravdu?
Vy a Vidal Sassoon.
Ale to co vás dělá výjimečným, je,
že jste člověkem, který dosáhl velké slávy
bez nějaké znatelné přednosti.
To je milé.
A že se hodně nalétáte.
No, to je pravda.
Proč?
Rád mám co na práci.
Proč?
Přijde mi to mnohem zajímavější, než sedět a nic nedělat.
Víte, máte velmi smutné oči.
Opravdu?
Už vám to někdo řekl?
Ne.
Jste smutný člověk?
Budeme mluvit trochu o vás.
Jistě, je vám příjemnější otázky pokládat.
To máte pravdu!
Mluví k vám kapitán.
Možná jste si všimli,
že jsme začali klesat na přistání v Los Angeles.
Prosíme vás, abyste se vrátili na svá místa a připoutali se,
za chvíli budeme přistávat. Děkuji.
Tak, co vy? Kam máte namířeno?
Na setkaní s Richardem Nixonem.
Vážně?
Víte, říká se, že má tu největší hlavu,
ale zase nejvíc sexy hlas.
Kde je teď?
V nějaké temné podzemní jeskyni, kde si líže své rány?
Vlastně, ne. V jeho poměrně vzhledné vile u pláže
v Kalifornii.
Vážně? Richard Nixon ve vile u pláže?
To se tak nehodí.
Můžete přijít, jestli chcete.
Na setkání s Nixonem?
Proč ne?
Určitě?
Víte, přišla bych moc ráda.
Prosím, ať se posádka letadla připraví na přílet.
Zařídím, ať vám z mé kanceláře zavolají hned ráno
a pošlou vám auto s telefonem.
Caroline Cushing - Los Angeles Taky že tak udělal. Na penězích nezáleželo.
Všechno se třpytilo a bylo ze zlata.
Tedy, aspoň navenek.
Samozřejmě, jsem nevěděla, že mezitím
obcházel všechny významné televize
a snažil se v nich vzbudit zájem o ty interview.
Je mi líto, Davide, ale máme svou politiku
pro neplacení za zpravodajské interview.
Podívejte, líbí se nám vaše práce jako baviče.
Ta Guinness show?
Úžasné. Jste zábavný člověk.
Ale takovéto interview?
Chcete po nás, abychom zaplatili britskému moderátorovi
za interview s americkým presidentem
bez absolutně žádné redakční kontroly na oplátku?
No, nemůžete říct, že to není neotřelý přístup.
Víme, že máte hodně práce.
Nebudu vás zdržovat.
Díky, že jste přišel.
Ještě se vám ozvu se vám.
Dobře, mockrát vám děkuji za vás čas.
Hodně štěstí, Davide.
Nikomu to v té době nepřiznal,
dokonce ani mě. Víte, to by znamenalo...
Díky.
...připuštění prohry a David nikdy neprohrává.
Tady jste.
Vidíš, nic nemusíš dělat sama.
No tedy.
Našel jste to bez problémů.
Ano, děkuji.
Velmi mě těší, pane Froste.
Mě také, pane.
Smím vám představit Caroline Cushing?
Slečno Cushing.
Zdravím. Máte velmi krásný dům.
Opravdu. Velmi romantický.
Děkuji vám.
A můj producent, John Birt.
- Rád vás poznávám. - Těší mě.
Toto je pan Lazar, a tohle je Jack Brennan.
Tak, slečno Cushing, chtěla byste tady provézt
abyste si možná protáhla nohy po dlouhé cestě?
Ano, prosím. To bych ráda, děkuji.
Pojďte dál. Tohle je má kancelář.
Tady probíhal summit mezi mnou a Brežněvem.
Ano. Brežnev seděl tam, Gromyko támhle a Dobrynin tady.
Mluvili jsme devět hodin v kuse.
Po schůzi, si vzpomínám na suvenýr po návštěvě,
měli jsme speciálně vyrobenou limuzínu.
Tmavě modrá, třešňové dřevo, kůže.
Tedy, vlezli jsme do ní pro fotografy,
když najednou šlápne na plyn.
První pravidlo politického života je:
nikdy nepusťte za volant prezidenta, nikdy.
Chci říct, nejsem zvyklí
si něco dělat sami, ani řídit.
A Předseda, Bože, to jak dal nohu dolů,
hádám, že poslední věc co řídil byl
traktor na nějaké ukrajinské bramborové farmě.
Naboural do obrubníku.
Jezdil přes retardéry.
Dvakrát objel celý můj pozemek.
Nakonec jsme skončili na nějaké vzdáleném místě na pobřeží,
a s výhledem na moře.
Vypne motor a dvě hodiny mluví
o jeho oblíbeném tématu, ocelárnách.
Řekl, "pane presidente, většina politiků
si brzo v životě prožije tragédii."
Tak, jsem mu řekl, že mi zemřeli dva bratři na tuberkulózu.
A že on se díval, jak mu umírá otec na rakovinu, kterou dostal při práci s ocelí.
Byl to nešťastný člověk a šlechetný soupeř.
Nechtěl bych být ruským vůdcem.
Nikdy neví, jestli je někdo nenahrává.
Dobře, tohle bude asi všechno, je to tak?
Do března. Těším se na to.
Díky, pane prezidente. Já také.
Víte, je zábavné,
že mě nikdo dřív na duel nevyzval.
Tak to asi je.
Tedy, ani moc ne.
Samozřejmě, že je.
A líbí se mi to.
Vše bude dovoleno? Vše bude dovoleno.
Pane Froste, pořád je tady ta neparná věc...
Jistě.
Omluvte mě.
Tak jo: $200,000.
Doufám, že to nejde z vaší kapsy.
Věřte mi, pane, přál bych si, abych měl tak hluboké kapsy.
Vypsat to mám na čí jméno?
Irving Paul Lazar.
Richard M. Nixon.
Je to tady.
Tak, usmívejte se.
Tak, můžete si to teď pověsit ve svém bytě v New Yorku,
a všichni vaši liberální přátelé to můžou používat jako terč na šipky.
Vlastně teď žiji v Monte Carlu.
Opravdu?
Ano. Nashle, pane prezidente.
Hej. Řiďte se mou radou...
Te ženu byste si měl vzít.
Ano, krásná, že?
Důležitější je to, že je z Monaka.
Neplatí se tam daně.
- Nashledanou. - Sbohem.
Vsadím se, že šlo.
Co?
Šlo to z jeho kapsy.
Víte, nedokázal se mi podívat do očí.
No, slyšel jsem, že televize nemají zájem.
Bez televizí se do toho reklamní agentury nepohrnou.
Takže, jestli se mě ptáte, je tu celkem velká šance,
že se to interview vůbec neuskuteční.
Vážně? Takže tohle setkání ho právě přišlo na $200,000?
Správně.
Kdybych to věděl, nabídl bych mu i šálek čaje.
Povězte, všiml jste si jeho bot?
Ne.
Italské. Bez tkaniček. Co si myslíte?
Mí lidé po mně chtěli, abych takové nosil.
Myslím, že pánské boty by měly mít tkaničky.
Myslíte?
Ano. Osobně mi tyhle italské boty připadají velmi zženštilé.
Ano, to je vcelku pravda.
Mezinárodní letiště - Los Angeles O týden později
Je mi líto, Davide, ale zamítli jsme to.
Zkus se na to podívat z našeho pohledu.
Proč by si americká televize najímala někoho zvěnčí
a člověka, jehož vlastní show už byla mimochodem zrušena?
Chápu... Mrzí mě, že to vidíte takhle.
Zjevně si myslím, že děláte velkou chybu.
NBC.
No, všechny televize jsou mimo hru.
Tak, to je potom konec.
Je mi to líto, Davide.
Ne tak rychle.
Jde nám o to, že celý program zaplatíme my
a sami ho budeme publikovat s tím, že televize úplně obejdeme.
Jen si to představ, byli bychom po jeden večer naše soukromá televize.
- Ahoj, Bobe. - Co na to říkáš?
Ahoj, pojďte dále. David teď telefonuje.
Ne, nikdo to ještě nezkusil.
Historická událost.
Jen o tom popřemýšlej, ano? A zavolej mi nazpátek.
Hotel Plaza New York City 1976
- Ano? - Jo.
David, rád bych ti představil Jima Restona a Boba Zelnicka,
naše dva budoucí členy týmu.
Rád vás poznávám.
Pojďte dál. Buďte tu jako doma.
Bob byl posledních 10 let
washingtonský zpravodaj pro Public Radio.
Od nového roku přechází k ABC.
Všeobecný názor, Davide,
je, že jsem plýtval svým přitažlivým vzhledem v rádiu.
Tady Jim učí na Univerzitě Severní Karolíny
a píše knihu o trestné nepoctivosti, korupci,
paranoii a zneužití moci Richardem Nixonem.
Druhou na toto téma.
Čtvrtou.
No, jsem rád, že vás mám na palubě.
Vlastně, než se do něčeho pustím, rád bych věděl,
v co doufáte, že tímto interview dosáhnete.
Čeho chci dosáhnout?
Ano.
Jime, zajistil jsem 12 nahrávacích dnů.
To je skoro 30 hodin
s jedním s nejvíc nepřekonatelných a kontroverzních politiků
naší doby.
To nestačí?
Pro mě ne.
Podívejte, vzdal bych se roku svého života. Opouštím svou rodinu,
abych mohl pracovat na tématu, který pro mě znamená víc,
než si asi dokážete představit.
A představa, že to všechno udělám
bez dosažení toho, co chci, by pro mě osobně
byla nemyslitelná.
Ne, dobře.
Tak, čeho chcete dosáhnout?
Rád bych Richardu Nixonovi dopřál proces, který nikdy neměl.
Samozřejmě, že se budeme ptát na složité otázky.
Složité otázky.
Ten muž přišel během svého úřadu
o 21 000 Američanů a milión Indočíňánů.
Vězení unikl jen díky Fordově milosti.
Ano, kdybychom po něm bezmyšlenkovitě šli
chápete, kdybychom předpokládali, že je to hrozný člověk,
nezískali bychom mu tím jen více sympatií?
Víte...
Nyní je myslím nemožné
cítit k Richardu Nixonovi něco jen blízkého sympatii.
Znehodnotil prezidentství,
a zanechal zemi, která si ho zvolila v šoku.
Americký lid potřebuje odsouzení, a tečka.
Integrita našeho politického systému
demokracie jako pojmu, na tom zcela závisí.
A jestli se v nadcházejících letech lidé ohlédnou
a řeknou, že to bylo tohle interview,
kde se Richard Nixon očistil.
tak by to byl ten nejhorší zločin ze všech.
Věděl jste, že Mike Wallace o tom píše článek?
A že v barech poblíž Capitol Hill a Georgetownu
tenhle celý projekt berou jako vtip?
No tak, Jime. No tak.
Za to díky, Jime.
Mohl bys nás tu na pár minut nechat?
- Ty jsi neuvěřitelný. - Promiň, Bobe.
Víš, Jíme, až moc jsem pro tebe riskoval.
Někteří z nás o tuhle práci stojí.
Já ji taky chci, pokud se bude dělat správně.
A jak víš, že ji správně dělat nebudou?
Máme tu Malého lorda Fauntleroye?
Sympatie pro Richarda Nixona?
Dopr... Ví úplné hovno, člověče!
Jak to víš?
Dělá Mike Wallace o tomhle článek?
Zjevně.
Proč jsi mi o tom neřekl?
Není to důležité.
Jaké je téma? "Britský moderátor,
s herečkami mu to jde, s vyhýbavými prezidenty už tak moc ne."
Tak nějak, jo.
Jasně.
Člověk se tím musí cítit trochu dotčen.
Tak, Bob je zjevně profík.
Co uděláme s Restonem?
Ten chlap je idiot. Přehání to.
Pošli ho domů.
Já myslím, že by měl zůstat. Proč?
Líbí se mi jeho zanícení pro věc.
Dožene nás k šílenství.
Možná, ale být z vyvedení z míry
je někdy k dobru, jak jsem slyšel.
Zůstane.
Sedl jsem si při banketu vedle paní Mao.
Jedna z životních výzev pro prezidenta
je nekončící řada koktejlových party, společenských povinností, banketů.
A lidé, kteří mě znají by vám řekli,
že nezávazná konverzace také není jednou z mých silných stránek. Ne.
Zvláště ne v mandarínštině.
Takže paní Mao a já jsme na sebe zkrátka zírali.
A na protější straně stolu, paní Nixonová a předseda Mao,
zase zírali na sebe.
A dál u stolu Dr. Kissinger
a jejich ministr zahraničí, no,
už asi máte představu.
Nemůžu to vydržet, Jacku!
Zjednodušit prezidentství na sérii banálních vtipů.
Připadám si jako cirkusové zvíře, které předvádí své kousky.
A já si myslel, že jsem to vyjasnil!
Nechtěl jsem žádné otázky ohledně Watergate, zatraceně!
Hned jak přišel čas na dotazy,
všichni ti hajzlíci chtěli slyšet jen o Watergate!
Jako by všechny mé další úspěchy přestaly existovat.
Pane, budete mít šanci o nich mluvit
dřív, než si myslíte.
Ano? Jak?
Frost to dokázal. Získal ty peníze.
Cože?
Vyrozuměl jsem, že většina je půjčených,
že ho jeho přátelé založili.
Ale jde o to, že začneme natáčet na konci března.
Vážně? Tak, to je skvělé.
Kolik z toho se bude věnovat Watergate?
25%. Jen jedna z 90-minutových show.
Na co jsou rozděleny ty další tři?
Vnitřní záležitosti, zahraniční politika,
a Nixon člověk.
"Nixon člověk"?
Jako protiklad pro co? Nixon kůň?
Mám za to, že je to něco životopisného.
Už to chápu. Otec, který mě zanedbával, mrtví bratři.
Ušetřete mě.
I tak, skutečnost, že to dal dohromady, je dobrá věc, ne?
To je fantastické, pane prezidente.
Frost není intelektuální jako vy, pane.
Budete si moct diktovat podmínky, nabudete opět své reputace.
Pokud by to šlo dobře, jestli by to viděl dostatek lidí, změnil byste jejich názor,
tak byste se mohl stěhovat zpět na východ dřív, než jsme si mysleli.
- Myslíte? - Jsem si jist.
Bylo by to tak skvělé, vrátit se do míst, kde se něco děje.
Chápete?
Pořád tu touhu cítím, Jacku.
Všechno se to zaměří na Watergate, že ano?
O to se nemusíte bát, pane.
Nejde o to, že by snad mohli něco odhalit.
Ta záležitost byla prozkoumána nesčetněkrát.
Nikdo vám vinu nedává.
Jo, ale přesto už je to nějaká doba,
co jsem o tom mluvil na kamery.
Začnu se připravovat.
Víš, co by bylo zajímavé zjistit?
Jeho strategii.
Kde teď bydlí?
Myslím, že v The Beverly Hilton.
Tak, The Beverly Hilton.
Někde mám čísla na
nějaké chlapíky, které bychom tam mohli poslat.
Kubánce s výcvikem CIA.
Proboha, Jacku, to byl vtip.
Ano, pane.
O týden později jsme se rozloučili s rodinami,
sedli na letadlo a přesunuli se do The Beverly Hilton.
A tam jsme se pustili do našeho výzkumu
a přípravy na interview.
Ano, jak už to bývá, vzali
jsme otázku bezpečnosti s bezpečností velmi vážně.
A od prvního dne jsme všechny naše dokumenty uchovávali v zamčeném sejfu.
Co to bylo za člověka, s kterým dělal Mike rozhovor? Byl to Haldeman?
- Haldeman. - A taky Ehrlichman.
Němci se mi vždycky pletou.
Jsem z toho trochu zmatený.
Jaké je Haldemanovo oficiální... Ahoj, zlato.
Po pár měsících jsme se rozdělili na tři skupiny.
Birt si vzal Vietnam, Bob si vzal zahraniční a domácí politiku,
a já jsem dostal Watergate a zneužití moci.
A David, z Davida jsme toho moc neviděli.
Fajn, co bude s Hustonským plánem?
16. února 1977 - 35 dní před interview Jsou v tom zárodky špinavé hry.
V podstatě je to pokus o legalizování špinavé hry.
Proto musíš David přesvědčit, aby to zahrnul do otázky.
Odposlouchávání studentů.
Ale vysledovali k němu ony peníze.
Otevíral lidem poštu.
Co s odposloucháváním?
Kolik jich odposlouchával?
Ten chlap odposlouchával 17 lidí.
Sedmnáct?
Včetně vlastního bratra.
Ale víš co? Na jeho bratra se ho ptát nemůžeme,
protože upřímně řečeno, kdyby Donald Nixon byl můj bratr,
tak bych ho odposlouchával taky.
Takže počkat, dobře, máme vloupání.
Máme odposlouchávání, konspiraci o pěstounské prostituci.
A to je Liddy, ne?
Bezplatná donáška nejlepších
lahůdek od Nate 'n Al's.
Budeme potřebovat ubrousky. Doufám, že nějaké máme.
Jak zformulujeme otázku na Kambodžu,
ohledně jejího nezákonného bombardování?
Myslím, že bys měl říct,
"Jak daleko jste schopen zajít s výsadou mlčenlivosti
než se s ní stane nedemokratická událost?"
Myslím, že by ses ho měl zeptat jako kvakera.
"Co si jako kvaker myslíte o zničení celého národa?"
No tak. Opravdu se zajímají o koupi?
Dají nám ty peníze?
Jak moc to myslí vážně?
Musíš to postavit tak, jako že je anti-demokratická osobnost.
Neříkají mu Prohnaný Dick jen tak.
Protože jsem o Nixonovi roky psal a sledoval ho.
měl jsem za úkol hrát při našich zkouškách.
Kluci mi položili otázku,
a já jsem se snažil předvídat jeho odpověď.
Tak jo, nahrávací systém Bílého Domu.
Naše vláda není první, která ho používá.
Vláda za Lyndona Johnsona ho používala. Tak samo Kennedyho.
Hustonský plán. Odposlouchávání a údajné zneužití moci.
Dovolte mi říci, že ostatní vlády byly mnohem horší.
A jen ze srandy, tvůj blízký přítel Jack Kennedy.
Ten muž ojel vše, co se pohnulo,
zmanipuloval volby a přivedl nás do Vietnamu.
A americký lid, ten ho za to miloval!
Zatímco já, Richard Milhous Nixon,
jsem pro ně bez přestání pracoval, a oni mě zato nenávidí!
Podívejte. Podívejte. Teď se potím.
Zatraceně! Zatraceně!
A Kennedy je tak hezký a modrooký!
A ženy po něm šílí!
Ojel všechno, co se pohnulo.
Jednou vyjel po Checkers (Nixonův pes).
Ta ubohá fenka už nebyla stejná!
Panové, konečně přítel v americkém tisku.
Jack Anderson z Washington Post,
"Až bude Richard Nixon čelit televizním kamerám
poprvé od doby, co opustil Bílý Dům
bude podroben křížovému výslechu, jakoby byl na svědecké lavici.
Frost si najal tři vyšetřovatelská esa,
aby mu pomohli výzkumem.
Slavný televizní reportér si zjevně nebude brát žádné servítky."
"Vyšetřovatelská esa"?
Můžu být eso jedna?
Můžu být Zdatné Eso?
Davide, můžu s tebou na chvíli mluvit?
Po výzkumu k mé poslední knize,
jsem si byl dost jistý, že Colson...
Víš, Charles Colson? Jeho nejhorší stoupenec?
Colson, jasně. Colson se s Nixonem setkal
někdy před 23. červnem.
Ale nikdy jsem nezjistil přesné datum,
takže jsem nemohl dohledat opis.
Ale kdybys mi dal týden v knihovně Federálního Soudu...
Týden? Bože, Jime, tak dlouho tě postrádat nemůžeme.
Myslím, že je to vážně dobrá věc, Dave.
Můžu vám s něčím pomoct?
Víš, jestli Nixona při tom interview dostaneme,
budeme na něj muset jít ze zálohy.
Budeme ho muset překvapit.
Neboj se, Jime. Dostaneme ho tak jako tak.
Počkej moment. Davide, Jack Brennan.
Zní trochu rozrušeně.
Převezmu si to.
Hned si to vezme. Ano.
- Jacku. - Watergate.
Ano, Jacku.
Naši právníci se chtějí dohodnout na definici toho slova.
Domnívám se, že je to velký hotel
a komplex kanceláří ve Washingtonu, Jacku.
Ty víš, o čem mluvím.
Pro ta interview.
Chceme navrhnout, aby Watergate
byl souhrnný název pro všechno negativní.
Vydrž moment.
Takže všechna vnitrostátní obvinění
vznesená proti němu, Institut Brookings,
Svaz instalatérů, Seznam nepřátel,
tvrdíš, že to všechno spadá pod Watergate?
Správně.
To je absurdní a jasné porušení
podmínek naší dohody.
Dobře. Jak bys definoval Watergate?
No, že to zabírá jen to.
Vloupání do Watergate 17. června
a následná kamufláž a vyšetřování.
Fajn. V tom případě se dohoda ruší.
Fajn. V tom případě, můžeš čekat soud
převyšující $20 miliónů
na škodách a ztrátách zisku.
Podmínky smlouvy jasně specifikují,
že Watergate nezabere víc jak 25% času.
Ano, ale nikde se nepíše, že po zbylých 75%
bude monotónně drmolit a znít presidentsky.
"Drmolit"? Ježíši Kriste. Máš nějaký respekt?
Vzpomeň si, o kom tady mluvíš.
Sám dobře víš, tak jako já, že 60% toho, co v úřadě udělal bylo správných,
a 30% mohlo být nesprávných, ale on si v té době myslel, že to správné bylo.
Ano, ale pořád nám zůstává 10%,
kdy věděl, že to co dělá, je špatné.
Vy zatracení lidi od tisku. Jste tak arogantní.
No, můžu ti zaručit, že jestli nás v těch 60% podrazíš,
tak tě zničím, i kdyby mě to mělo stát zbytek mého života.
Debil.
Podívejme. Nádhera.
Dobrou noc, princezny.
Mějte se. Ahoj.
Uvidíme se ráno.
Na co ten oblek?
David se musí zúčastnit filmové premiéry.
Cože? Noc před nahráváním?
Co je to za film?
Jmenuje se The Slipper and the Rose.
Film o Popelce?
Jo. David je výkonným producentem.
Nemyslíš, že by náš reportér
měl být odpočinutý a soustředěný na práci, kterou má pod kontrolou?
Nemějte strach.
David je moderátor nejvyššího kalibru.
Byl v takových stresových situacích už dříve.
Jak na to přijde, bude v pohodě. Dobře?
Co to řekl? Řekl "moderátor"?
- Jo. - Tohle slovo použil?
Jo, řekl "moderátor."
Ne "novinář" nebo "reportér"?
Ne. Řekl "moderátor."
Jen ze zvědavosti, kde se teď nacházíš? Psychicky?
Představuji si prach, temnotu,
agónii a nepředstavitelnou samotu
pustiny, do které budu poslán
mými Washingtonskými politickými kolegy.
Takže jak budete mít šanci, přejděte k zahraniční politice, přejděte k Maovi,
přejděte ke Chruščovovi.
Prostě to otočte!
O zahraniční politice byste mohl mluvit celý den, pane.
Nemyslím, že je ta historka s Maem na banketu otřepaná.
Promiňte pane. Tohle byste myslím měl vidět.
Lidi tu historku zbožňují.
Proč si ji neschováme pro knihu?
No, jistě, no tak.
- Davide. - Pane Froste.
Davide, někteří lidé z medií prohlásili,
že se pro tuhle práci nehodíte,
že budete prezidenta příliš šetřit.
Co budete dělat, jestli bude odpovídat vyhýbavě?
No, řeknu to už poněkolikáté.
Ale rovnou bych měl říct, že nečekám,
že bude jeho postoj vyhýbavý.
Doufám, že se od něj dočkám vodopádu upřímnosti.
"Vodopád upřímnosti"?
Od Richarda Nixona?
Myslíte, že to od něj dostanete?
Ne, jen jsem si myslel, že by se vám taková fráze mohla líbit.
Takže jak to je s penězmi?
Zvláštní chlapík.
Začínal jako komik, víte.
Opravdu?
Skoro si vzal Diahann Carroll.
Koho?
Ta zpěvačka.
Není to černoška?
Ano, pane.
Je to tady ve Frostově složce, kterou jsme sestavili
jako část našich celkových příprav.
Dobře. Zpátky do práce.
To je fakt, tohle je fikce.
A teď o The Slipper and the Rose.
Je to parádní film.
Doufám, že se na něj všichni přijdete podívat a ...
Interview Den 1 - 23. březen 1977
To kafe jsem si neměl objednávat.
Jen už dál nepij.
- Hodně štěstí. - Díky.
Budu na tebe myslet.
Dicku. Počkej.
Jen pro upřesnění, začnu s Johnovým plánem.
"Proč jste ty nahrávky nezničil?"
Ne. Do hajzlu.
Prosím, Bože, ne! To nemůžeš.
Davide, to nemůžeš udělat. Byla by to katastrofa.
Dostalo by nás to k Watergate dříve, než máme domluveno.
K čemu si smluvně ustanovit
přesnou dobu na určitá témata,
když je budeš okamžitě ignorovat?
Protože je to válka, ne snad? Ohledy jdou stranou.
Mně se to líbí. Je to odvážné.
Ze strategického pohledu nás to dostane do vedení.
Je to šíleně riskantní.
Mohl by odejít z natáčení,
a my s tím nebudeme moct nic dělat.
Hůř, mohl by nás žalovat!
Nebyli jsme bohužel schopni umožnit nahrávání v Casa Pacifica,
kvůli rádiového rušení ze strany pobřežní stráže,
takže jsme skončili ve skromnějším Smithově domě,
který vlastní místní republikánským podnikatelem.
Tady!
Pane Froste, podívejte se sem.
Sem, pane!
- Je to rady. - Vraťte se na chodník.
Pár otázek, prosím.
Tady sem, pane Froste.
Davide! Davide! Davide!
Zdravím vás.
Omluvte mě, pánové.
Nixone, máš na svých rukou krev!
Lháři!
Přichází prezident!
Pane prezidente!
Jak se cítíte, pane prezidente?
Smithova rodina nás požádala, ať vrátíme nábytek na své původní místo.
O tom s tebou taky mluvili?
Otravují každého.
Víš, napsal jsem o něm 4 knihy,
ale tohle je poprvé, co jsem ho viděl na vlastní oči.
Je vyšší než jsem si ho představoval, a opálený.
Aspoň by mohl vypadat zničeně.
Potřeseš mu rukou?
Jestli mu potřesu rukou ...
Děláš si srandu?
Po tom všem, co ten hajzl téhle zemi provedl?
S ním si ruku podávat nebudu.
Pánové.
Smím vám představit Boba Zelnicka, mého vedoucího redaktora?
Těší mě.
Těší mě, pane prezidente.
A Jim Reston, jeden z mých výzkumníků.
Rád vás poznávám, pane Restone.
Pane prezidente.
Dovolíte, pane? Máme tady pro vás pokoj.
Páni, to bylo ohromující, zničující.
Myslím, že se přes to nikdy nedostane.
Jo, jdi do prdele.
Zařídil jsem vám to tady.
Tady máte šatnu.
A prezident bude na velké obrazovce.
Občerstvení je tudy.
Udržujte to v takové teplotě, ano?
Pane prezidente?
Ano.
Než začneme, jen bych chtěl říct,
jak nás těší uzdravení paní Nixonové.
Tedy, děkuji. Je to pravda.
Cítí se mnohem lépe.
Právě začíná odpovídat na všechna ta přání.
A z našeho pohledu,
bych jen rád řekl, jak nás těší,
že se vám to podařilo uskutečnit.
Díky.
Mám za to, že to bylo obtížné.
Tedy ...
Kolik to stálo?
Mohu se zeptat? Ale no tak.
No tak, je to jen mezi námi.
Dobrá. Dva milióny.
Dva milióny? Hrome, nedošlo mi, že natáčíme Ben-Hura.
Ale něco mi povězte.
Už jste je všechny získal?
Ne úplně. Ale jsme blízko.
Všichni byli milí, a odložili nám platby.
No, všichni úplně ne.
Davide, dostanu vás do záběru.
Promiňte.
Chtěl bych si sem dát kapesník, jestli mohu.
Není to v záběru?
Je to v pořádku, pane prezidente.
Myslím, že jsme se smluvně domluvili,
že si po každé otázce
mohu otřít můj horní ret, než odpovím.
Což neukážete, až to půjde do střižny.
Pravděpodobně jste si vědom mé historie s pocením.
Pokud mluvíte o vaší TV debatě s Jackem Kennedym v roce 1960.
Říká se, že vlhkost na mém horním rtu mě stála prezidenturu.
Lidé, co to slyšeli v rádiu, si mysleli, že jsem vyhrál.
Ale televize a detailní záběr,
tomu dali svůj vlastní smysl.
Takže teď trvají na tom, abych si nosil kapesník,
a nechal si zastřihávat obočí.
Šedesát sekund lidi.
- Vy si své zastřiháváte? - Ne.
Ne, jistě že ne.
Ano, máte světlou pleť. Ano.
Máte modré oči. Určitě nemáte žádné problémy s pocením.
Ne, nevím o žádných.
Zjevně jste se pro televizi narodil.
Připravte se na natáčení za 30 sekund.
Připrava.
Ty boty.
Jsou italské, že?
Moje boty? Myslím, že ano.
Ano, to je zajímavé.
Nepřipadají vám moc zženštilé?
Ne.
Někdo s vaší profesí
si je asi může dovolit.
Manolo, jen mi zkontrolujte límeček, ano?
Davide, začínáme na kameru 2,
za čtyři, tři, dva. Narážka Davide. A ...
Pane prezidente. Budeme se zaobírat mnoha tématy
do detailů během těchto rozhovorů,
ale rád bych začal něčím mimo kontext tím,
že vám položím otázku,
na kterou by téměř každý Američan
a lidé po celém světě znali odpověď.
Proč jste ty nahrávky nezničil?
Ten hajzl!
Tedy, pane Froste, vaše otázka mě překvapila,
jelikož máme dohodu, smluvní dohodu, domnívám se,
že se budeme Watergate zabývat při našem posledním nahrávání.
Ale jestli na tom vaši diváci mají takový zájem,
potom bych možná měl stručně odpovědět hned.
Co si možná málo lidí uvědomuje je,
že nahrávací systém v Bílém Domě
byl instalován mým předchůdcem, prezidentem Johnsonem,
částečně, aby se vyhnul potřeby sekretářky na každé schůzi,
a částečně, aby se ujisti,
že je pořízena nahrávka každé slovní dohody,
ať už byla bez přípravy nebo neplánovaná.
Po mém příchodu do Bílého Domu jsem zpočátku
trval na odstranění zařízení.
Ten nápad se mi vůbec nelíbil, ale bývalý prezident,
prezident Johnson, opakovaně říkal,
že by bylo šílené toho systému se zbavit,
o kterém si myslel, že je nejlepší...
V boxu, víte, nastane vždy ten první moment
kdy to ve vyzyvatelově tváři vidíte.
Je to moment, kdy pocítí
účinek šampiónovy první rány.
Je to tak trochu nepříjemný moment, kdy si uvědomí,
že všechny ty měsíce povzbuzujících řečí, humbuku,
a hecování se, byly od začátku klamné.
Dá se to vidět ve Frostově výrazu.
Jestli nevěděl, proti jakému formátu
stojí, než začala ta interview,
stoprocentně to věděl v polovině prezidentovy první odpovědi.
Víte, ta nejlepší rada
je skoro vždy ta pronesená důvěrně.
Po zveřejnění těch nahrávek se
lidé jen těžko budou někdy cítit příjemně,
když budou mluvit důvěrně v Bílém Domě.
Je tedy pravděpodobné, že jim žádná rada nebude nabídnuta.
Takže nakonec trpí celý politický systém
a s tím samozřejmě celá země.
Tady máme náš "odvážný" začátek.
Takže kdy jste se nakonec rozhodl...
Kdy jste věděl, že odstoupíte?
To je dobrý. To je dobrý.
Pamatuji si to přesně. Bylo to 23. července.
Poté, kdy bylo jisté, že jižanští demokraté,
kteří byli stále proti obžalobě,
byli zastrašeni předsedou Sněmovny representantů.
Tu noc jsem Alu Haigovi řekl, "Tak, to je konec. Takhle končí prezidentura."
A samozřejmě, Al už je takový,
snažil se mi to vymluvit.
A viceprezident Ford, nezapomínejme,
že on by z mého odstoupení získal nejvíce,
byl stále absolutně přesvědčený,
že hlasování o žalobě snadno vyhrajeme.
Johne, musíme něco udělat.
Musíme s tím pohnout.
Tohle je zoufalý. Johne. Dělej něco.
Dvacettři minut na jednu otázku?
Fajn, dáme si přestávku.
Vyměníme pásky. No tak člověče.
Zastav nahrávání.
Omlouvám se, pánové.
Musíme si dát přestávku. Výměna pásku.
Tak jo, jak to jde? Probíhá to podle vašich představ?
Je to úžasné.
Dobře. Dobře. Díky.
Na chvíli mě omluvte, pane.
Jistě. Nespěchejte.
Co to děláš, Davide? Musíš to jeho drmolení zastavit.
Je to v pořádku. Je to jen úvodní výměna názorů.
Ale tohle sezení trvá jen dvě hodiny:
Skoro polovina už je pryč a my promrháváme cenný materiál, rozumíš?
Ta chvíle, kdy se rozhodl rezignovat,
s tím bychom měli získat výhodu.
Chceš, abych začal s Vietnamem?
Ne. Ne. Musíme něco dostat
z té rezignační noci. Ano?
Tehdy měl Nixon svou nejslabší chvilku, úplná troska. Na kolenou?
Modlení s Kissingerem? No tak, vždyť s tímhle ho můžeš dostat.
Poslechněte, bylo to v pořádku?
Skvěle, paně.
Neznělo to příliš arogantně nebo vypočítavě?
Vůbec ne. Zněl jste vyrovnaně a spravedlivě, až státnicky.
Dobře.
Pokračujte ve stejném duchu.
Dlouhé odpovědi. Buďte pánem situace.
Nepusť si ho k tělu.
Dobře, chápu.
Hotovo. Točíme.
Vracíme se na kameru 3 za čtyři, tři, dva a ...
Když si čtu záznamy z těch mimořádných posledních dnů,
tak se zdá, že váš nejvypjatější okamžik přišel,
když jste si od srdce promluvil s Henry Kissingerem.
Byl to snad váš nejemotivnější moment vaší kariéry?
- Dobře. - Ano.
Řekl bych, že to asi byl ten nejemotivnější okamžik v mém životě.
Tedy až na to, že je těžké říct,
co je nejemocionálnější okamžik,
protože každý je jíný.
Pamatuji si na den, kdy Eisenhower zemřel.
Bože můj.
A den, kdy jsem vdával svou nejstarší dceru Triciu.
A den během slyšení k obžalobě,
kdy Julie, moje nejmladší, přišla ke mně do kanceláře,
objala mě a dala mi pusu. Plakala, víte?
A ona pláče jen velmi zřídka.
Řekla, "Tati, ty jsi ten nejlepší člověk, co znám."
"Tati, ty jsi ten nejlepší člověk, co znám"?
"A ať uděláš cokoliv, budu tě podporovat."
"Jen si musíš projít ohněm o trochu déle."
To je krása.
Takže Kissinger a já jsme byli v Lincolnově salónu
a společně jsme začali vzpomínat
na některá velká rozhodnutí, na kterých jsme se podíleli.
Mluvili jsme o Číně, Sovětském svazu,
mírové dohodě ve Vietnamu.
Řeknu vám něco, co jsem ještě nikomu neřekl.
Kdykoli jsem musel udělat těžké rozhodnutí ...
V tu chvíli jsme byli v Lincolnově salónu.
Do té místnosti jsem se přišel pomodlit.
"Tak, Henry, já jsem kvaker. Ty jsi Žid.
"Ani jeden z nás nejsme ortodoxní,"
"ale vsadím se, že je pro nás oba svým způsobem
"náboženství velmi důležité."
"Takže jestli by ti nevadilo, mohli bychom se na chvíli tiše pomodlit?"
Tak jsme si klekli. Bylo to před stolem,
kde Lincoln podepsal Dekret o zrušení otroctví.
Potom jsme se po chvíli postavili, a Henry říká...
Je tu... Omlouvám se.
Je nějaký problém?
Už je čas.
Už jedeme přes dvě hodiny.
Opravdu? Tak brzy?
Tedy, pane prezidente, jak vidím, náš čas vypršel.
To je ale škoda.
Víte, začalo mě to bavit.
Bylo to skvělé, vy oba.
Sbíráme se nám velmi dobrý materiál.
Víte, je to také legrační,
protože jsem čekal otázky k Vietnamu.
A my jsme se na to připravili, že ano, Jacku?
Ano, já také.
Asi jsme se jen zamotali, víte, ve nostalgickém vzpomínání.
To ano,
Takže, pozítří, v 10:00, je to tak?
Ano, jistě.
Budu se těšit. Mějte se.
Nemusíte nic říkat.
Pane prezidente!
Prosím, pane prezidente!
Co mu řekneš?
Řeknu mu, že bude muset projevit účast.
Musí ho umět zastavit.
Davide, v našem přístupu jsou zásadní problémy, které si myslím...
Neměj strach, Bobe. Dělám na tom.
Můžeme použít ty části o Kissingerovi.
Ano, ale musíme si to projít co nejdříve...
Podívej, taky jsem zklamaný.
Ale říkám si, jestli bychom si tohle rozpitvávání nemohli nechat na později?
Nechci to podceňovat. Jen se teď akorát musím dostat zpátky do LA
a sejít se s lidmi z Weed Eater.
Díky, všichni! Skvělá práce!
Marve, Lloyde, výborný den. Zatím, Davide.
Uvidíme se brzy. Bůh vám žehnej!
Co je sakra Weed Eater?
Je to zahradnické zařízení.
Jeden z našich sponzorů.
Co se stalo s Xeroxem?
Co je s General Motors nebo IBM?
Připouštím, že ne všechny ověřené účty dorazily.
Ale máme Alpo.
Psí žrádlo?
Počkat, Johne. Už nahráváme.
Takže jsme blízko, že? Jsme velmi blízko?
Na tohle by ses asi měl zeptat Davida.
Jsme blízko, Johne?
Myslím, že jsme na 30%.
Zbývá? Nebo je 30% prodaných?
Znovu, myslím, že by ses na to měl ...
Prodáno, 30% prodáno.
Ježíši...
Předpokládal jsem, že jsme plně zafinancovaní.
Byli jsme. Ale financování bylo vždy závislé na prodeji reklamy,
a nikdo netušil, že se to takhle sesype.
A proč se to sesypalo? Na základě čeho?
Věrohodnosti projektu. Na čem jiném je prodej reklamy založený?
Hele, chápu tvoje obavy.
Ale mohl bych tě požádat, abys byl na Davida příštích pár dnech mírnější,
uvědomíš-li si pod jakým je tlakem?
Protože v téhle chvíli, všechno prakticky platí sám.
Protože dává vsázku víc, než jen svou reputaci.
A my snad ne?
Minule jste vypadal velmi přesvědčeně.
Nechápu to. Proč jste najednou změnil názor?
Dobře, tohle je prostě šílenství. Jedná se o Richarda Nixona.
Tyhle rozhovory uvidí velká část třicetiletého publika.
Jimmy! Ano, vrátil jsem se jako ta příslovečná levná mince.
Nerad tohle dělám příteli,
a vím, že už jsi udělal víc než jsem po tobě chtěl,
ale potřebuji abys šel trochu hlouběji.
Mám s tím spoustu problémů.
Interview den 2 - 25. březen 1977
Měl jsem příležitost zhodnotit včerejší nahrávky.
A?
Upřímně? Je to příliš měkké, Davide.
Do toho. Do mě, Johne. Se vší vervou.
Ne, mluvím vážně.
Musíš mu to více znepříjemnit.
Můžeš začít tím, že se mu budeš dívat do očí. Musíš více útočit.
Jestli začne odbočovat, bum,
polož další otázku.
Nevyměňujte si všeobecné názory.
Buď specifický.
A hlavně, nenech ho dávat tyhle 23-minutové vypočítavé kázání.
- Jasně. - A buď odtažitý,
než se začne natáčet.
Včera si s tebou hrál.
Ty kecy o Ben-Hurovi a potížemi s penězmi.
Jsou to psychologické hry. Neangažuj se v nich.
Nikdy nezapomeň, sedíš tam s velkým vychytralcem.
Chápu.
Velký Inkvizitor!
Ne, jen váš blízký důvěrník.
Nic se neděje. Jen nám praskla žárovka.
Proto mám kolem sebe tyhle lidi z Tajné služby.
Není se čeho bát.
Jako prezident si na takové věci zvyknete.
Ede, musíme to okamžitě vyměnit.
Soustřeďte se, pane.
Fajn, jsme zpátky. Začneme na můj povel.
Tak se připravte. 30 sekund.
Na místa.
Měl jste včera příjemný večer?
Ano, děkuji.
Nějaké cizoložení?
Davide, začínáme s kamerou 2 za...
Tři, dva a ...
Pane prezidente, do úřadu jste vstoupil slibujíc mír,
ale sotva jste se dostal do Bílého Domu,
americká účast ve Vietnamu byla posílena a válka prodloužena
s katastrofálními následky.
Cítil jste, že jste zradil lid, který si vás zvolil?
Tedy, Vietnam nebyla má válka.
Bylo to moje dědictví.
- Zdálo se mi ... - Přeruš ho
... jakoby důvod, kvůli kterého jsme tam byli,
možná nebyl americkým lidem úplně pochopen.
Zdálo se mi, že si neovědomovali,
jak důležitá zkouška americké věrohodnosti to byla.
Celý svět čekal,
jestli u nás uvidí charakter na to, abychom uspěli.
Mohl jsem odtamtud vypadnout. Mohl jsem.
Mohl jsem svalit vinu na mé předchůdce.
Mohl jsem vojáky z Vietnamu stáhnout dříve,
a možná bych vyhrál
nějakou skandinávskou cenu za mír k tomu.
Ale v tu věc jsem věřil.
A někdy, víte, to v co věříte, znamená těžší cestu.
Možná byste i řekl, že jsem byl poslední obětí války ve Vietnamu.
Jo, to povídej těm, co jsou teď bez noh.
No tak, Davide, Kambodža.
A Kambodža? Invaze, od které váš všichni odrazovali.
Jak CIA tak Pentagon vám naznačovali, že selže.
Tak proč jste to udělal?
Tak, za prvé,
důsledkem našeho vniknutí do Kambodže bylo, že jsme zajistili 22,000 pušek,
15 miliónu nábojů, 150,000 raket, minometů.
Všechno to patřilo severním Vietnamcům.
A bez toho by byly by namířeny
na americké vojáky.
Ale jeden z hlavních důvodů, kterým jste ospravedlnil vniknutí,
byl předpoklad existence
"ústředí celé komunistické vojenské operace v Jižním Vietnamu,"
tak trochu "bambusový Pentagon", který nakonec vůbec neexistoval.
- Ne, ne. Tady moment. Ne, byl jsem... - A posláním...
A posláním B-52, aby provedli kobercový nálet,
a zničili tak celé civilní oblasti,
jste dosáhl zradikalizování dříve zdrženlivých lidí,
sjednotil je v anti-americkém názoru
a vytvořil tak monstrum v Rudých Khmerech,
což vedlo k občanské válce...
- Správně! - ...a genocidě.
Ano, dobře, dobře. Máme to tady.
Fajn, pusťte tu kazetu.
Pusť nahrávku.
Pane, jsem si jist, že byste souhlasil s tím,
že tady vidíme hodně znepokojivé záběry.
Podívejte, americkou politikou nikdy nebylo zabíjení civilistů. Tak postupují nepřátelé.
Tedy, nenaznačuji ...
A pokud se ptáte na tohle,
jestli lituji obětí na obou stranách, tak ano, jistě že lituji.
Něco vám povím. Může vás to zlomit.
Doba, když jste konfrontován s někým, kdo...
Ale kdykoliv mám pochyby,
vzpomenu si na dělníka z Philadelphie,
protože on ke mně přišel
a řekl, "Pane, k té kambodžské záležitosti mám jen jednu kritiku.
"Kdybyste tam šel dříve,
"mohl jste se zmocnit zbraní,
"které před třemi měsíci zabily mého syna."
Takže ptáte se mě, jestli lituji vniknutí do Kambodže?
Ne! Nelituji. A víte co?
Přeji si, bych tam šel dříve a s tvrdším přístupem.
Má ho.
Bylo to děsivé. Bylo to děsivé. A on byl tak sebejistý.
Co řeknete o Watergate?
Je mi líto, chlapci, všechno už bylo řečeno.
Lepší?
Bylo. Bylo to nesporně lepší.
Co bude dál?
Zahraniční politika.
Skvělé. Rusko, Čína, všechny tyhle mocnosti.
Ano, a?
Takže jestli si ho poddá tak jako u Vietnamu,
představ si, co dokáže se svými opravdovými úspěchy.
Nebude to pěkný.
Ta odpověď byla zdrcující.
Bylo utrpení se na to dívat.
A tehdy mi Chruščov zavolal a prosil mě, abych zakročil.
Víte, on a Mao spolu nevycházeli,
a Chruščev věděl, že předseda
bude mluvit jen se mnou.
Víte, byl jsem jediným, komu Mao osobně věřil, jako muž muži.
Když jsem k němu David pokusil dostat,
tak ho Nixon roznesl na kopytech.
Jaká "revoluce", Davide?
Právě jsi nechal Richarda Nixona prohlásit,
že země byl ve stavu revoluce?
S protestanty "bombardující" a "napadající" policisty?
Tak si to nepamatuju.
Pamatuju si, že lidé pokojně a opodstatněně protestovali
proti válce ve Vietnamu!
Tohle si pamatuju. Vypněte tu hudbu.
Ke konci, odposlouchávání a vloupávání do domů novinářů
začalo znít jako racionální odpověď.
Mrzí mě, že to vidíš takhle,
ale já tvůj názor prostě nesdílím.
V čem přesně?
V ničem, upřímně řečeno!
Myslím, že dnešek byl obrovským zlepšením.
Jsi cvok?
Řeknu, jak špatné to dneska bylo.
Jak jsme skončili s nahráváním, zaslechl jsem dva členy štábu,
že pro něj nikdy nehlasovali, když mohli,
ale kdyby dnes znova kandidoval, tak by měl jejich hlas.
Díky tobě vypadá jako prezident, proboha!
A na maličkosti se vykašli, Davide.
Koho zajímá, jestli si Nixon bral postel z Bílého Domu,
- když cestoval do Evropy? - Mě ano!
Ale je to irelevantní!
A je to jen takový banální vtip, který by rozptýlil moderátora...
Co?
No tak. Ne, řekni to.
Chtěl jsi říct "moderátora talk show"?
Ano, ano, chtěl.
Fajn, je zbytečné, abych reagoval na tvoje připomínky
Upřímně, nesdílím tvůj pesimismus ani znepokojení.
A tahle směšná sebekritika,
je z mého pohledu prostě depresivní.
Ne!
A hrozit krachem celého podniku.
Jestli je tu někdo, kdo si myslí, že selžeme,
tak ať radši odejdou teď,
nebo to přenesou na ostatní.
Nikdo?
Tak jo.
Dobře.
Navrhuji, abychom se místo pěti dní užírání v hotelu rozešli,
a strávili Velikonoce podle svého.
Ale než se rozejdeme, Caroline a já bychom byli rádi,
kdybyste se k nám přidali u malé slavnostní večeře
v novém podniku Patricka Terraila.
Oslavovat? Oslavovat co, Davide?
Skutečnosti, že budeme všichni pracovat McDonald's?
- Co oslavujeme? - Moje narozeniny, Bobe!
Rád bych s několika přáteli oslavil své narozeniny.
Podívej, je to Neil Diamond?
A to je Sammy Cahn?
Davide, slyšel jsi to?
Ježíši, to je Hugh Hefner.
Pane Bože.
Ano, asi jo. S Michaelem Yorkem.
To musí být Zajíčci.
To jsou Zajíčci? To jsou opravdoví Zajíčci?
Davide, jen to že se ti podařilo uskutečnit, je mimořádný úspěch.
Nikdo jiný by to nedokázal.
A ty rozhovory tady budou vždy pro budoucí generace
akademiků a politických historiků.
Je to tak špatné?
Davide!
Patricku.
Božínku, taková slavnostní atmosféra. Prosím, nevstávejte.
Soudím, že ty rozhovory šly dobře?
Více než dobře, madam. Drtivé vítězství.
Prezident vede 11:0.
- Vážně? - No, ano.
Tak, to je radostné.
Těší mě, že to šlo podle plánu.
Chápu.
Nemůžeme s tím něco dělat?
Vážně?
Jistě. Díky za zprávu.
Je to pravda. Zrušili tu australskou show.
Ale, ne, Davide.
Měli pocit, že potřebuji přehodnotit své priority.
Teď se můj producent bojí, že londýnská show bude další.
Dal jsem do toho všechno,
a přesto nemáme žádnou záruku, že to někdy spatří světlo světa.
Co jsem to udělal? Co jsem si jen myslel? Proč mě nikdo nezastavil?
Měli zastavit i násilím!
Ne, ne ne.
Podívej, nemusíme dnes večer nikam chodit. Proč nezůstaneme tady?
Hmm?
Stavím se v Trader Vic's a přinesu něco k jídlu.
Steak nebo rybu?
Davide?
Nedělej si hlavu. Zavolám z restaurace.
Dám si cheeseburger.
To zní dobře. Cheeseburgery jsem měl moc rád,
ale dr. Lundgren mě přinutil se jich vzdát.
Přeorientoval mě místo toho na sýr cottage a ananas.
Říká jim moje havajské burgery,
ale vůbec jako burgery nechutnají.
Chutnají jako polystyren.
Doufám, že neruším.
Ne.
Je pátek večer.
Pravděpodobně tam teď někomu děláte společnost.
Ne.
Tak, co potom děláte?
Pohledný mladý muž,
žádoucí svobodný muž a sám v pátek večer.
Jestli to musíte vědět, tak se připravuji na naše finální sezení.
To nejdůležitější finální sezení.
Ano. Watergate.
Protože to jak si poradíte s Watergate, myslím, určí,
zda-li byly tyhle interview úspěchem nebo neúspěchem.
Měl bych být nervózní?
No, budu se snažit ze všech sil.
Ovšem. Vše je dovoleno. Vše je dovoleno.
Víte, je to zvláštní.
Sedíme v židlích naproti sobě,
hodiny mluvíme, dny plynou,
a já vás skoro neznám.
Jedna z mých pracovnicí, jako součást přípravy pro toto interview,
sestavila vás profil.
A je mi líto, že ho čtu až dnes večer.
Je v něm několik zajímavých věcí.
Vaše metodistická výchova skromné poměry
a pak jste se najednou ocitl na velké univerzitě plné bohatých a nóbl lidí.
Co to bylo? Oxford?
Cambridge.
Taky se tam ti snobi na vás dívali z patra?
Samozřejmě, že ano. To je naším neštěstím, ne snad, pane Froste?
Nezaleží jak vysoko vystoupáme, pořád se na nás budou dívat skrz prsty.
Opravdu nevím, o čem mluvíte.
Ano, víte.
Ale no tak. Nezáleží, kolik cen
nebo článků je o vás napsáno,
nebo jak vysoký úřad zastávám, nikdy to nestačí.
Pořad se cítíme jako obyčejní lidé,
jako ty nuly, co jsme podle nich byli.
Chytráci na vysoké, velká zvířata z dobrých rodin,
lidé, po jejichž respektu jsme opravdu toužili.
A nepracujeme snad kvůli toho teď tak tvrdě, nebojujeme do poslední chvíle,
nedrápeme se nedůstojně nahoru?
Kdybychom byli na chvíli upřímní, kdybychom se na okamžik zamysleli,
kdybychom si dovolili nahlédnout na to záhadné místo, kterému říkáme duše,
není to snad místo, kde se právě nacházíme? My dva?
Hledáme cestu zpátky na výsluní,
do středu pozornosti, zpět na stupínek vítězů.
Protože cítíme, že nám proklouzává mezi prsty.
Směřovali jsme ke dnu!
Na místo, kde ti nafoukanci říkali, že skončíme.
Obličejem jsem skončili ve špíně.
Pokoření o to víc, že jsme se tak uboze snažili.
K čertu s tím!
To ani jeden z nás nedopustíme.
My těm břídilům ukážeme.
Necháme je se na našem neustávajícím úspěchu dusit,
našich nekončících novinových titulcích, našich nekončících ocenění a slávě!
Necháme ty svině se dusit!
Mám pravdu?
Máte. Akorát, že vyhrát může jen jeden.
Ano.
A já budu váš nejurputnější soupeř.
Pustím se do vás se vším, co mám,
protože světlo ramp může svítit jen na jednoho z nás.
A ten druhý skončí v pustině,
bez ničeho a bez přátel,
jen s těmi hlasy hučící v naší hlavě.
Asi byste řekl, že jsem si dal skleničku.
Mnoho ne. Jen jednu nebo dvě.
Ale věřte mi,
až ten čas přijde, budu soustředěný a připravený na bitvu.
Dobrou noc, pane Froste.
Dobrou noc,
pane prezidente.
Tak se sýrem nebo bez? Přinesla jsem hamburgery.
Davide?
Musím pracovat.
Tak, co to bylo za idiota, který to řekl?
Ježíši, to je Liddy?
Musí to být trochu cvok.
Jo, to on je.
On asi nemá úplně všech pět pohromadě, že ne?
Není to snad ten problém?
Jo, napálí Kabinet i ten zbytek.
Ale žádné další podlézání. Od teď budou chodit za mnou.
Chci jednu věc hotovou,
a nebudu se o tom dohadovat.
Chci, abyste se obrátil na tu nejdůvěryhodnější osobu
na imigrační službě,
ať se podívají na všechny aktivity v Los Angeles Times.
Zdůrazňuji, na všechny. A ať tam pošlou své týmy,
aby zjistili, jestli tam neporušují zákon o nelegální imigraci.
- Je to jasné? - Ano, pane.
Jestli se tam zjistí nějaké ilegální dělníky
tak by to znamenalo spoustu věcí, příliš škodlivých na to,
abychom je nechali zajít někam dál.
Haló?
Jime, tady David.
Nazdar. Kolik je?
Jak dlouho ještě budeš v D.C.?
Úterý. Do úterý.
Výborně. Pamatuješ si, jak ses zmínil,
že bys šel do knihovny Federálního Soudu?
Zlato, můžeš se na něj jít podívat?
Jo, kvůli tomu Colsonovi.
No, trochu jsem teď četl
a pamatuješ, jak jsi o měl tušení o tom setkání
mezi Nixonem a Colsonem?
A na co myslíš?
O 3 DNY POZDĚJI
Ahoj.
Dobré ráno.
Takže?
Promiňte, pane.
Je 8:30. Bobe, viděl jsi Davida?
Ne. Žádný Frost, žádný Reston.
- Dobré ráno. - Dobré ráno. Tak, pojďme.
O co tu jde?
Poprvé jde pozdě.
Pane prezidente!
Dobré ráno.
Pane prezidente.
Pane Froste.
Třicet sekund do nahrávání!
Třicet sekund. Všichni na místa.
Tak, jestli dnešní sezení bude podobné vašemu telefonátu, tak to bude vypjaté.
Jaký telefonát?
Ten telefon do mého hotelu.
Davide, začínáme na kameru tři za čtyři, tři, dva, jedna a ...
Když se teď ohlédnete na váš poslední rok v úřadu,
máte pocit, že jste bránil spravedlnosti
nebo byl součástí spiknutí, které zatajovalo nebo bránilo spravedlnosti?
Ne.
A zaujalo mě, že jste použil termín "bránění spravedlnosti."
Možná, že jste nečetl ustanovení
ohledně bránění spravedlnosti.
Náhodou četl.
Tak četl, říkáte? Pak víte, že není jen zapotřebí činu.
Také je zapotřebí zkorumpovaného motivu.
A v tomto případě, jsem zkorumpovaný motiv neměl.
To, co jsem dělal bylo v zájmech politické kontroly.
Tak či jinak, přímé následky
vašich činů by byly takové,
že by dva usvědčení zloději,
unikli trestnímu stíhání.
A jak je možné, aby to nebylo zatajování nebo bránění spravedlnosti?
Tedy, myslím, pane Froste, že nahrávky ukazují,
že ani zdaleka jsem nebránil spravedlnosti,
jako ji spíše aktivně ulehčoval.
Když mi Pat Gray z FBI zatelefonoval, to bylo 6. Července,
řekl jsem, "Pate, pusť se do svého vyšetřování."
To můžete jen těžko nazvat bránění spravedlnosti.
To je možná pravda, ale víme, že dva týdny před 6. červencem
jste se zoufale snažil
získat kontrolu nebo zabránit vyšetřování.
Ne, ne. Tady zadržte. Nebyl jsem ...
Ne, ne. Bránění spravedlnosti je bránění spravedlnosti,
ať už trvá minutu jednu nebo minut pět,
a není to žádné ospravedlnění, když řeknete, že váš plán nevyšel.
Myslím tím, když se pokusím vykrást banku a nepodaří se to, tak to není ospravedlnění.
Pořád jsem se pokusil vykrást banku.
Zadržíte tady, pane Frost?
Neexistuje žádný důkaz toho, že jsem ...
No, důvodem toho, že chybí důkaz je,
protože 18 a půl minuty
z té konverzace s Bobem Haldemanem z tohoto červencového období
bylo záhadně smazáno.
To bylo nešťastné opomenutí.
A Bob Haldeman je pečlivý
a svědomitý zapisovatel.
Jeho poznámky si může prohlédnout každý.
Tedy, my jsme našli něco mnohem lepšího než jeho poznámky,
rozhovor s Charlesem Colsonem,
který si myslím, nebyl nikdy vydán.
Dobře, tady to máme.
Nikdy nebyl vydán, říkáte?
Ne, ale jeden z mých výzkumníků ho našel ve Washingtonu,
kde je dostupný komukoliv, kdo ty nahrávky konzultuje.
Tedy, jen by mě zajímalo, jestli ho ji viděli.
Víc než to, pane prezidente.
Vy jste ta slova pronesl.
Vy jste vždy tvrdil, že jste se o vloupání dozvěděl poprvé 23. června.
Ano.
Ale tento přepis nahrávky pořízen o tři dny dříve,
jasně ukazuje, že je to lež.
Říkáte v ní Colsonovi, "Tohle celé vyšetřování končí,
"pokud jeden z těch sedmi nezačne mluvit.
"To je ten problém."
Tedy, co myslíme tím, když řekneme
"jeden z těch sedmi začne mluvit...
Pak se podíváme na rozhovor, který jste měl s Johnem Deanem
21. března, následujícího roku.
V prvním přepisu, je to černé na bílém,
jsem vybral, a toto jsou vaše slova,
Za prvé, "Mohl byste dostat $1 milión, a mohl byste ho dostat v hotovosti.
"Vím, kde se dá sehnat."
Za druhé, "Váš nejdůležitější člověk, kterého byste si měl udržet pod kontrolou je Hunt."
Za třetí, "Nemusíme snad vyřešit tu situaci s Huntem?"
Za čtvrté, "Sežeňte milión dolarů.
"Zdá se mi, že by to stálo za to."
Za páté, "Nemyslíte, že byste měl radši tu Huntovu akci dát do pohybu?"
Za šesté, "Nejdříve tady máte ten Huntův problém.
"Ten by se měl vyřešit." Za sedmé, "Peníze je možné poskytnout
"Ehrlichman může opatřit cestu, jak je doručit."
Za osmé, "Nemáme s Huntem na vybranou
"než je dát těch $120,000, je to tak?"
Za deváté, "Bože, dejte mu všechnu hotovost, co máme."
A tak bych mohl pokračovat. Teď se mi zdá,
že někdo snažící se zakrýt zločin,
to nemohl vyjádřit jasněji, nemám pravdu?
Podívejte, dovolte mi vás tady zastavit,
protože tady děláte něco,
co já nedělám, a v tomto programu
ani dělat nebudu.
Ty citace jsou vytržené z kontextu,
bez nějakého řádu. A mohl bych dodat,
že jsem se na těchto rozhovorech podílel
bez jediné poznámky před sebou.
Tedy, je to váš život, pane prezidente.
A vždy jste tvrdil,
že jste o ničem z toho před 21. březnem nevěděl.
Ale v únoru, váš soukromý právník přišel do Washingtonu,
aby získal $219,000
jako úplatek za mlčení, které měly být vyplaceny oněm zlodějům.
A vy opravdu čekáte, že uvěříme,
že jste o neměl ani tušení?
Žádné. Domníval jsem se, že jde o peníze pro dobročinné účely.
Aby pomohly znevýhodněným lidem s jejich obranou.
Peníze byly předávány anonymně přes telefonní budky,
a na letištích lidmi v rukavicích.
To není obvykle způsob, jak právníci dostávají své honoráře, že ne?
Podívejte, k tomuhle jsem se vyjádřil už dřív.
Všechno to byly záležitosti Haldemana a Ehrlichmana.
O ničem jsem nevěděl. Dobře, fajn. Fajn!
Došel jste tady k závěru.
Já jsem vyjádřil svůj názor, tak přejdeme k další věci.
Dostaňme se k tomu ostatnímu.
Ne, počkat. Ne, počkat.
Ne, já nechci mluvit ...
Pokud Haldeman a Ehrlichman byli za to jako jediní zodpovědní,
když jste se o tom následně dozvěděl,
proč jste nezavolal policii a nenechal je zatknout?
Není to snad jen kamufláž jiného druhu?
Ano, možná jsem to měl udělat. Možná jsem měl.
Zavolat federály do své kanceláře
a říct, "Hej, tady ti dva muži.
"Odvlečte je na lavici obžalovaných,"
"sejměte jim otisky a pak je dejte do basy."
Takhle já nejednám.
Ti muži, Haldeman, Ehrlichman, znal jsem jejich rodiny.
Znal jsem je už jako děti.
Ano, ale víte, politicky,
ten tlak, abych je propustil, se stal nevydržitelným!
Tak jsem to udělal. Uříznul jsem jednu ruku,
a potom tu druhou, a to nejsem dobrý řezník.
A vždy jsem tvrdil, že to co dělali,
co jsem dělali všichni, nebylo trestné.
Podívejte, když jste prezidentem,
občas musíte dělat věci, které se ne vždy
řídí striktně zákona, ale děláte je,
protože jsou ve větším zájmu národa!
Jistě. Počkat, abych to správně pochopil,
opravdu tady říkáte, že v určitých situacích
se prezident může rozhodnout, jestli je to v nejlepších zájmech národa
a pak udělat něco nezákonného?
Říkám, že když to udělá prezident, tak to znamená, že to není nezákonné.
Prosím?
Tomu já věřím.
Pane Bože.
Ale uvědomuji si, že nikdo jiný tento názor nesdílí.
Takže, v tomto případě, přijmete potom,
abyste pro jednou provždy vyčistil vzduch,
že jste byl součástí kamufláže,
a že jste porušil zákon?
- Pane Bože, máme ho. - Já...
Do hajzlu!
Fajn, uděláme si přestávku.
Co se to děje doprdele?
Zastavte to. Zastavte to.
Promiňte? Skončete to.
Hned to skončete.
- To rozhodnutí není na mě. - Budete si muset promluvit s režisérem.
Je venku v autě. Přiveďte ho sem.
Poslouchejte, máme tady problém.
Jacku, co to děláš? Přestávka?
Vyměňte pásky.
Davide, můžu s tebou na okamžik mluvit, prosím?
Co se to sakra děje, Jacku?
Chystal se vyletět a ty to víš.
Pánové, tohle je v jeho životě kritický moment.
Je vám jasné, že bychom vás za to mohli žalovat?
Záměrně jste sabotovali interview, Jacku.
Jsme v tom všichni společně.
Určitě zvládneme zajít řešení.
Řešení? O čem to sakra mluvíš? Je to interview!
Bobe, můžu ti připomenout ...
Tohle je porušení smlouvy. Mohli bychom vás žalovat.
Prokrista, Jime. Proč mu nedáte týden volna?
Dejte mu rok volna!
Dejte mu blbou masáž!
Pozor na pusu, proboha!
Co to děláš? Ty to vzdáváš, Jacku?
Slitoval jsi se nade mnou?
Pane, jen jsem měl pocit,
pokud máme udělat nějaké emotivní odhalení,
pak bychom tomu měli věnovat chvíli,
promyslet to, celé si to načrtnout.
Jen vám chci ukázat,
jak kriticky důležitá tato chvíle je,
a jak potenciálně ničivé následky
by neplánované emotivní odhalení mělo.
Já vím.
Ale když budeme pokračovat v popírání celé věci...
Toho gesta si cením.
To je beznadějná situace.
Jacku, pokračujeme?
Pokračujeme. Měl dost času se připravit si
nějakou novou úskočnou výmluvu, tak buď ve střehu.
Hele, to bude fajn. Začni tam, kde jsi skončil.
Třicet sekund všichni.
Deset sekund
Davide? Čtyři, tři, dva, a ...
Pane prezidente, mluvili jsme
o období mezi 21. březnem a 30. dubnem,
a o chybách, které jste udělal, a zajímalo by mě,
jestli jsou "chyby" to správné slovo?
Slovo, které lidem připadá neadekvátní.
A jaké slovo byste použil vy?
Proboha.
Dobrá.
Když jste se mě zeptal, myslím, že existují tři věci,
které by od vás lidé rádi slyšeli.
Za prvé, že to byly pravděpodobně víc než jen chyby.
Že jste se provinil.
A ano, také to mohl být zločin.
Zadruhé, že "Zneužil jsem moci, kterou jsem měl jako prezident."
A zatřetí, "Vystavil jsem americký lid"
"zbytečnému dvouletému utrpení,"
"a za to se mu omlouvám." A vím, že pro kohokoli by to bylo obtížné,
zvláště pak pro vás,
ale myslím, že národ to potřebuje slyšet.
A myslím, že pokud to neřeknete,
pak vás to bude pronásledovat po zbytek života.
No, je to pravda. Udělal jsem chyby, strašné chyby,
takové, které nebyly hodny prezidenta,
takové, které nesplnili normy dokonalosti,
o kterých jsem snil jako malý kluk.
Ale, pokud si pamatujete, byla to složitá doba.
Byl jsem zapleten do války na mnoha frontách
proti zaujatým mediím, zaujatému Kongresu,
a zaujaté Ervinově komisi.
Ale, ano, přiznám, že zde byly časy,
kdy jsem neplnil svou povinnost
a byl jsem zapleten v kamufláži, jak tomu vy říkáte.
A všech těchto chyb velice lituji.
Nikdo netuší, jaké to jé rezignovat na prezidenta.
Jestli teď
chcete, abych se plazil po podlaze...
Ne! To nikdy!
Pořád trvám na to, že to byly chyby srdce.
Nebyly to chyby úmyslné.
Ale byly to mé chyby. Nikoho neobviňuji.
Sám jsem si způsobil pád.
Dal jsem jim meč, oni ho zapíchli,
a pak s ním s chutí otáčeli.
A řekl bych, že kdybych byl na jejich místě, udělal bych tu samou věc.
A americký lid?
Zklamal jsem ho.
Zklamal jsem své přátele.
Zklamal jsem tuto zemi.
A to nejhorší je,
že jsem zklamal náš systém vládnutí.
A sny všech těch mladých lidí,
kteří měli vstoupit do vlády,
ale teď si myslí, "Vše je to příliš zkorumpované," a tak dále.
Ano.
Zklamal jsem americký lid,
a to břímě si sebou budu muset nést
po zbytek svého života.
Můj politický život skončil.
Víte, prvním a největším hříchem a taky klamem televize je,
že zjednodušuje, zmenšuje
velké, komplikované představy, časová období.
Celé kariéry se zmenší na jediný záběr.
Zprvu jsem nemohl pochopit,
proč byl Bob Zelnick po těch
rozhovorech tak euforický,
nebo proč se Johnu Birtovi chtělo svléknout do naha
a vrhnout do oceánu, aby to oslavil.
Ale to bylo předtím, než jsem opravdu porozuměl
zjednodušující síle záběru zblízka.
Protože David v posledním dnu uspěl,
když na kraťoučký okamžik dokázal zachytit to,
co žádný investigativní novinář,
žádný státní žalobce, žádný právní výbor
nebo politický soupeř nedokázal.
Tvář Richarda Nixona,
oteklá a zpustošená osamělostí, sebenenávistí a porážkou.
Zbytek projektu a jeho selhání nejen, že bylo zapomenut,
ale úplně přestal existovat.
Kdo měl převahu, pane prezidente?
Tomuhle se říká jezevčík?
Moc hezký.
Interview Nixon/Frost byly velice úspěšné.
Myslím, že přitáhly ke zpravodajství největší publikum
v historii americké televize.
David byl na obálce časopisu Time a Newsweek.
A dokonce spolek politických novinářů,
ten spolek bezcitných politických novinářů,
posílal Davidovi zprávy omluvy a gratulací.
Davide, chtěl bych vám poblahopřát.
Ty interview?
Ne, nedíval jsem se na ně. Nemohl jsem.
Ahoj.
Domnívám se, že David viděl bývalého prezidenta už jen jedinkrát.
Než odjel z Kalifornie opět do Londýna,
jel do San Clemente, aby se rozloučil.
Dobrý den, pane Froste. Rád vás opět vidím.
Slečno Cushing. Zdravím.
Prosím, omluvte mé golfové oblečení.
Je to oficiální uniforma penzistů.
Jedete domů?
Ano.
Do zářivého úsvitu nových projektů a výzev, že?
V to doufám.
Přeji vám to.
Neviděl jsem ty interview, když vyšly,
ale prý měly obrovský úspěch.
Počítám, že novináři, kteří byli tak nadšení z vás,
ke mně tak vlídní nebyli.
Ano, toho mi bylo líto.
Není třeba soucitu.
Naučil jsem se od těch hajzlů neočekávat nic.
Ano.
Hrome, prosím, odpusťte, slečno Cushing.
Víte, řekl bych "zkurvysynů,"
ale tady Manolo je milovníkem psů,
a nenávidí, když pomlouvám zvířata.
Dá si někdo něco?
Ano. Dali byste si čaj nebo šampaňské?
Víte, máme tady kaviár, který mi poslal íránský šáh.
- Ne, děkujeme. - Určitě?
No tak, není to problém.
Ne, vážně, my musíme být ...
Dobře, v pořádku. Díky, že jste přišel.
Byl jste výtečný protivník.
Sbohem, pane prezident.
Nashle.
Nashledanou, pane prezidente.
Nashledanou.
Bože! Mám jsem zapomněl.
Přinesl jsem vám pár.
No tedy, děkuji.
Jsem dojat. Jeďte opatrně.
Davide, myslíte, že bych s vámi mohl mluvit o samotě?
Víte ty vaše večírky.
Ty, o kterých čtu ve všech těch novinách?
Opravdu si je užíváte?
Jistě.
Ani nevíte, jaké potom máte štěstí.
Chápete? Máte rád lidi a oni mají rádi vás.
Máte ten talent, lehkost a kouzlo.
To já nemám. Nikdy jsem neměl.
Trochu se pak člověk diví, proč jsem si vybral život,
který závisí na tom, jestli jste oblíbený.
Více by mi vyhovoval život myslitele,
plný diskuzí a intelektuální disciplíny.
Možná jsme si vybrali špatně.
Možná, že vy jste měl být politik a
a já nekompromisní reportér.
Možná.
Davide.
Opravdu jsem vám tu noc volal?
Ano.
Mluvili jsme o něčem důležitém?
O cheeseburgerech.
Cheeseburgerech?
Sbohem, pane.
Tak, New York, Londýn a Sydney
přivítali Davida s otevřenou náručí,
jako jeho přátelé a investoři,
kteří na těch interview vydělali balík.
Vrátili mu všechny jeho show.
Dokonce dostal zpátky svůj stůl v Sardi's.
Co se Richarda Nixona týče,
ten už nikdy s určitostí nedosáhl
toho vzkříšení, v jaké tak zoufale toužil.
Jeho nejtrvalejším odkazem je to,
že každému politickému pochybení je dnes
okamžitě dána přípona "gate."
David Frost nadále pracuje jako televizní konferenciér a reportér.
Dnes je jeho výroční letní párty
neodmyslitelnou událostí v britském společenském kalendáři.
Interview s Nixonem zůstaly nejúspěšnějším projektem jeho kariéry.
Richard Nixon vydal svou 1000 stránkovou autobiografii v roce 1978,
ale nikdy neunikl kontroverzi.
Opětovně cestoval do Číny a Ruska, ale jen jako soukromá osoba.
Z velké části se vyhýbal oficiálním státním funkcím
až do své smrti po mozkové mrtvici r. 1994.
Titulky přeložila Ant
www.titulky.com